Превод: Bakuramariks @Отаку България http://otaku.bg/
Искам да постъпя в академия "Оуми".
Искам да срещна истинската любов.
За да могат приятелите ми да ме считат за джентълмен.
Джунпей, молиш ли се както трябва за постъпването ми в академията?
Желая също Юи да постъпи в академия "Оуми".
"Също"?
Какво намекваш със "също"?!
Не беше нужно да ме удряш.
Манака-кун, Юи-чан!
Тоджо!
К'во ста'а?
Нова година сме, така че я поздрави по-подобаващо!
Честита Нова Година.
Честита Нова година.
Юи-чан, за кое училище ще взимаш изпитите?
Не съм ли ти казвала?
За академия "Оуми".
Не приемам никое друго учебно заведение. Само "Оуми".
Но "Оуми" е на много високо ниво.
Само ги проучвах дали имат общежития или не, но щом отидох там, бях очарована.
Но мисля, че ще мога да успея.
Академия "Оуми"...
Искаш ли да вземеш материалите ми от миналата година, които използвах за приемния изпит в "Оуми"?
Тоджо-сан, не си ли заедно с Джунпей в "Изумизака"?
В началото първият ми избор бе "Оуми".
Но не преминах изпита.
Но, ако беше взела изпита, Тоджо определено щеше да постъпи в "Оуми".
Всеки се чуди защо Тоджо постъпи в "Изумизака".
Манака-кун...
Извини ме, бях леко груб.
Имаш ли важна работа през зимната ваканция?
Нещо важно? Нямам, освен домашните.
Тогава ще можеш ли да ме обучаваш?
Сериозно ли?
Напълно съм сериозна. Щом Джунпей отиде така далеч с думите си, значи тя наистина е умна.
В моя дом?
А къде другаде?
Можем да започнем от утре...
Слава богу!
Много съм ти благодарна, наистина!
Е, все пак се радвам, че Тоджо ще идва в дома ми.
Добър ден!
Влизай, Тоджо-сан!
Извинете ме. *По традиция това се казва, когато влизаш в чужд дом*
Джунпей, не надничай.
А къде са майката и бащата на Манака-кун?
Отидоха на пазар.
Но съм щастлива. Въпреки че Джунпей е идиот, той все пак има умни приятели като теб.
Говори, каквото си иска...
Но това ми навява стари спомени.
Преди време Тоджо също ме обучаваше.
Надявам се да успея да те науча на нещо.
Не се тревожи.
Нямах търпение да дойде днес.
Така ли, Юи-чан? Тогава ще се постарая.
И аз също!
Добре.
Осланям се на теб.
Добре.
Юи-чан...
Използвай уравнението, което ти показах.
Не го забелязах.
Въпреки че съм го решавала много пъти... Съжалявам.
Сигурно е скапано да повтаряш едно и също нещо непрекъснато.
Не е така.
Задачи с такива уравнения... Винаги те карат да мислиш усилено.
Но знаеш ли, когато решиш задачата много пъти, накрая разбираш как става.
Вчера си ги припомних, но миналата година имаше доста задачи, така че...
Яко...
Красива си и си умна.
Ще ми се да се бях родила същата като теб.
Това не е вярно.
А защо не отиде в академията "Оуми"? Разкажи ми.
Точно! Това е!
Да не би, защото си си харесала някого и си отишла да учиш в училището му?
Да, вероятно.
Значи заради това.
Ако бях на твое място, пак щях да отида в училището, в което искам да уча.
Но не се знае. Никога не съм имала гадже.
Знаеш ли...
Засега любовта ми е несподелена.
Вярно ли?! Несподелена любов?!
Признала ли си му? Убедена съм, че и той изпитва чувства към теб, така че му признай!
Гарантирам ти, че съм права.
Юи-чан, много силно говориш.
А и отгоре на всичко, той си има приятелка.
Затова аз...
Приятелка...
Но любовта не е вечна.
Не съм била влюбена, така че не зная.
Възможно е той да е скъсал с гаджето си.
Тоя Джунпей, изглежда, че и той е скъсал с гаджето си.
Прости ми!
Кухнята! Там има кърпи.
Разбрах!
Добре ли си, Тоджо-сан?!
Да, извини ме Юи-чан.
Наистина боли, когато си удариш някой пръст...
Така е.
Защо не си вземем почивка, докато онова изсъхне?
Добре.
Ще отида да купя нещо за хапване.
Тръгвам!
Тоджо...
Ясно. Вероятно не си е поспала, заради подготовката.
Записки на Тоджо?
Все още си пазя моите.
Имам усещането, че желая да наблюдавам спящото й лице завинаги.
Тази тетрадка... е от времето ни в училище...
Това е романа й.
Събудих ли те?
Тази тетрадка...
Тетрадката?
Навява ми спомени.
Манака-кун, ако искаш, би ли я прочел отново?
Написала съм още неща, за да ги прочетеш.
За мен?
Да, защото само ти четеш романа ми.
Така ли? Голяма загуба.
Но се радвам.
Харесва ми този момент.
Кой?
Момента, когато той изтичва по стълбите и двамата отново са заедно.
Смесицата от атмосферата на тяхното събиране, плюс града под тях. Не е ли е прекрасно?
И продължението е интересно.
Сцената с конфликта между майка и дете. Точно като...
И бащата, сдържащ мъката си, се отправи към бойното поле.
Малко се разплаках.
Наистина ли?!
Ето го онова чувство.
Мечтата ми се сбъдна, когато срещнах Тоджо...
На тази част също се разплаках...
Тази сцена бе добра.
Манака-кун.
Да?
Може ли да те попитам нещо странно?
Нещо странно?
Да не ми признава любовта си?
Само не се ядосвай.
Юи ми каза, че...
Юи.
Прекъснах ли нещо?
Ще изляза отново!
Глупачке, не е това, което си мислиш!
Защо надзърташе?!
Защо просто не си влезе нормално?! Нормално!
Какво говориш? Все едно е било среща...
Аз просто си ви слушах.
Помислих си, че искаш да останеш насаме с Тоджо-сан.
Нещо такова.
Мога и да ти помогна.
Отсега нататък Тоджо ще идва тук, за да ми преподава.
Всеки път ще изчезвам за по 10 минути.
Как мислиш?
Насаме с Тоджо...
Мда.
С една стъпка по-близо до нея...
Глупачка!
Не мисли за такива неща, а учи!
Утре ще си ходиш вкъщи?
Да, на училище съм.
Но се радвам, че успях да уча заедно с теб.
Станах малко по-уверена.
Права си.
Преглеждайки задачите, виждам, че си усвоила нещата, които мразеше.
Ще се справиш страхотно на изпита.
Юи-чан, защо не спрем дотук?
Остана ни време. Защо не се поразходим?
Наистина ли?
Джунпей все е на работа и нямам възможността да се поразходя с някого.
Приличам на идиот.
Онзи ден бях на работа и днес ми е почивен ден...
Дори и така да е, взех та се отбих в работата.
Юи и Тоджо?
Джунпей! Какво стана в работата?
Нищо особено.
Какво? Защо всички се събрахме тук?
Остана ми свободно време и реших да отида до книжарницата.
Какво има, Юи-чан?
Сацки-чан отново ще ми стори нещо лошо.
Аз съм тази на която й се случиха лоши неща!
Страх ме е!
Сацки-чан, Ая-чан, след като всички сме тук, какво ще кажете да отидем някъде?
На мен ми е все тая.
Манака, къде да идем?
Където и да е - става.
Юи-чан, какво ти се прави?
Може ли и аз да се присъединя?
Става! Нека оставим Юи-чан да реши.
Да, точно така.
Какво ти се прави в момента?
Кажи ни, Юи-чан.
Нека играем на жмичка!
И защо жмичка на такова време? Безмислено е!
Тогава защо не се скрием заедно някъде и да се топлим взаимно?
Отказвам.
Съвсем леко съм развълнуван.
Не съм играл на жмичка от началното училище.
А Юи не я е играла откакто се премести.
А тя винаги е искала да играе на жмичка.
Като се замисля, никога не можех да я открия.
Джунпей, и ти ли ще се криеш зад тоалетната?
Да.
Май сме мислили еднакво.
Защо не отидеш ето т~...
А защо ти не отидеш ето там?
Тъпачка! Говориш много високо. Ще ни намерят.
Така става.
Да.
Косата на Юи ухае на моя шампоан.
Защо се вълнувам заради това?
Джунпей...
Джунпей, променил си се, нали?
Сериозно ли?
Променил си се. Преди лесно се скривахме тук.
И твоят глас също...
Станал е по-дълбок.
А и си излизал с момиче.
Сякаш вече си зрял.
А аз променила ли съм се?
Защо...?
Защо ми говори такива неща точно тук?
Юи...
Тоджо и Китаоджи са открити!
Лошо!
Ще ни открият, ако останем заедно.
Аз ще се скрия другаде.
Какво друго място?
Тайна е. Гледай да не те намерят!
Успех!
Май наистина си е дете...
Но какво беше това преди малко?
Преди малко тя...
Манака е открит!
Остана само Юи-чан.
Въобще не можах да я открия.
Има си специално място.
И къде е то?
Ами, дори и аз не знам.
Юи-чан!
Юи!
Къде си се скрила?
Не е на добре. Не мина ли вече час?
Не доказва ли това, че тя е гений?
Уважавам я.
Ако не побързаме и не я намерим скоро, в този студ...
Заваля сняг.
Нищо чудно, че стана студено.
Може би вече се е прибрала.
Грешиш. Няма да се прибере, докато първо не я открият.
Тогава да се преструваме ли, че ние сме си отишли?
Точно така.
Ще си помисли, че нещо странно е станало и ще се появи.
Но на този студ, ако Юи не може да се движи...
Досега тя никога не е нарушавала правилата.
Ето защо трябва все още да се намира някъде в парка.
Но къде? Тя наистина е дете.
Създава ни грижи...
Появи се най-сетне де.
Ако й се е случило нещо...
Не, в момента трябва да я търся.
Юи!
Ако не бях кихнала, нямаше да ме откриеш.
Юи-чан.
С този сняг май няма вече да играем...
Тъпачка!
Криела си се тук, докато снега не те е затрупал.
Можеше да замръзнеш до смърт!
Всички се тревожеха.
Джунпей!
Джунпей...
Плачеш ли?
Ти наистина си ревльо, нали, Джунпей?
Благодаря ти Джунпей, затова че носи багажа ми.
Но Юи, можеш ли да продължиш оттук сама?
Всичко е наред.
Юи-чан!
Всички сте дошли, за да ме изпратите ли?
Даже и Сацки-чан!
Не, само се чудех дали не си хванала настинка, заради вчерашната жмичка.
Преди изпита трябва първо да се погрижиш за здравето си, става ли?
Всъщност, нужно е само да вземеш изпита за "Изумизака".
Да, в академията "Оуми" е прекалено трудно. Почти невъзможно.
Какво ти стана, Юи-чан?
Прости ми, аз съм виновна.
Казах нещо грубо.
Не е това. Просто, ако се прибера у дома ще ми е самотно.
Странно, нали?
Въпреки че ще се видим през пролетната ваканция...
Глупаче, не плачи.
А наричаш другите хора ревльовци. Виж се само.
Но...!
Когато стане време за изпитите, отново ще дойдеш тук.
И докато това стане, ние ще ти дойдем на гости.
Наистина ли?
Честна дума! И тогава пак ще си играем.
Затова... нека ти снимам тъжното лице.
Идвай, когато си поискаш, става ли?
Ако стана гимназиска, ще може ли да спя в леглото ти?
Да, разбира се!
Определено.
Довиждане на всички!
Чакай!
Какво искаше да кажеш с последното изречение?!
В леглото...
М-Манака...
Не е това. Не го разбирайте погрешно!
Престанете...
Едно... две... Нападай!
Превод: Bakuramariks @Отаку България http://otaku.bg/